Мария Илиева
Посоки

chitanka.info

Ще пишеш…

че навярно съм хубава.

Писмото ти ще крещи, че обичаш.

Сълза се отронва по роза

разцъфнала,

въздъхна и тръгна

от гарата стихнала.

След вагонът, ръката ми счупена

припадна като паднало клонче.

Усещам болката ти

по мене изгаряща.

Самотен перонът,

изстена тревожно.

Студените релси —

желязна посока

те взеха и стана студено.

Като рефрен от сбогуване

листата повтарят ти името.

И шептят,

и крещят,

и млъкват сред нищото.

Ще шепнат името…

листата последни

във клоните черни,

самотни, обрулени.

Как топло ни беше

и хубаво.

С насълзени очи,

ме гледа

улична котка.

Димът от цигарата,

се усуква прегърбена.

Навярно… Утре пак

ще те има.

Влакът ще тръгне от спирка

„Раздяла“,

за да те върне на гарата „Обич“!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.